XXIII.
Végre a
Patakra tervezett utazás napja két kisebb Bebek hölgy rendkivüli
örömére -
felderült.
Tiszta
deczemberi nap volt; hideg, de a mellett kellemetes, az idő derült, az
utak
fagykéreggel bevonva, oly járhatók valának, mint nyáron. - A szép
csendes üde
napon még a kedély is derültebbé lőn.
Bebek előre
megkérdeztette Perényit, hogy karácsonyra nem szándékoznak-e valahová
látogatóba, mert családjával meg akarja látogatni. A felelet rövid, de
szivélyes volt.
„Kedves
Györgyöm! Leveleddel nekünk véghetetlen nagy örömet szereztél; várva
várunk,
kedves családoddal, kedves nőmmel együtt. Hozzon isten minél előbb,
barátod
Perényi Gábor.”
Ezen levéllel
egy futárt küldött Perényi, kinek meg volt hagyva, hogy várja be a
Bebek család
elindulását és csak akkor induljon meg; de keményen ráparancsolt, hogy
legalább
fél nappal megelőzze a vendégeket.
Igy történt;
a futár több mint 24 órával megelőzte a Bebek családot, miután előbb
Miskolczra
mentek, a hol Bebeknek kényelmes háza volt. A hölgyek itt némi csekély
bevásárlásokat akartak tenni, melyekre mulhatatlanul szükségük volt.
Bebek
fejdelmi fénynyel utazott; száz gazdagon öltözött lovas kisérte a
várurat. Két
gazdagon ékesitett hintóban a várur családja, egy harmadik bőrös
kocsiban négy
szobaasszony foglalt helyet s 10 társzekér zárta be a menetet.
Hat-hat mén
száguldott a hintók előtt; az első kocsiban Bebek ur ült nejével s a
kis
Judithtal, a másikban Zsófia, Zsuzsanna és Anna, mindenik hintó oldalán
hat-hat
nemes ifju lovagolt, köztök Kálmán, kinek szemei boldogságtól
ragyogtak.
Ferencz betegsége miatt otthon maradt.
A kisérethez,
kocsihoz és. lovákhoz méltó volt a szerszám; az ezüsttől alig látszott
a bőr;
mindenik ló homlokán egy ezüst szarv fénylett, mely ezen délczeg
lovakat ugy
tüntette fel, mintha egyszarvuak volnának.
Az első hat
fekete ménen finom fehér posztótakaró volt arany czifrázattal,
sujtásokkal és
bojtokkal; a három Bebek hölgyet vivő másik hat ménnek kék kazsmirból
volt
takarója ezüstre, ezüst csengőkkel.
Igy vágtattak
be délutánra Miskolczra. A másik napot itt töltötték el, az emlitett 12
pompás
mént előre küldvén, váltott lovakon indultak harmadnapon Patakra. Még a
nap fel
volt, midőn az előbbi sárkányok Patakhoz repitették.
Félórányira
lehettek Pataktól, midőn egy fényes csapat tünt fel, s néhány percz
alatt a
hintóknál termett; a csapat élén Perényi Gábor vágtatott azon gazdag
öltözetben, milyent királyok, császárok irigyelhetnek, mellette hasonló
gazdag
öltözetben Ország Kristóf lovagolt.
A mint a
hintóhoz közeledtek, a Bebek család öröm meglépetésére két szán mintegy
varázslatra megállt közvetlen a hintók szomszédságában, melyből a
Perényi
parancsára leteritett gazdag szőnyegre, két tündérszépségü hölgy ugrott
ki -
Perényiné és Országné.
- Isten
hozott kedvesem! mond Perényiné a szinte kiszállott Bebeknéhez, s
szivélyesen
ölelkeztek össze.
- Valóban, ez
a mily váratlan, oly kellemes meglepetés, s kétszeresen kellemes,
miután rád
kedvesem, - mond Országnét megölelve, - nem is számoltam; itt van
keresztleányotok; - Judithot és Annát bemutatta.
- Jertek kis
grátiáim, hadd csókoljalak meg; mennyire megnőttetek angyalaim, mióta
nem
láttalak. - Végre Zsófiára és Zsuzsánnára került a sor.
Ezalatt
Perényi, Ország leszálltak lovaikról, s kezet szoritottak Bebekkel.
- Most, ha
megengeded barátom, - mond Perényi Bebekkez, - családoddal én
rendelkezem. A
havat felhasználván, egy üres szánt rendeltem ki, jó lesz kedves
hölgyeim, ha a
hintót hátrahagyva, szánon fognak helyet. Nagyságod - mond Bebeknéhez -
nőmmel
s a két kis sylfiddel, az egyik szánba, Országné a két nagyobb
kisasszonynyal a
másikba.
Egy-két percz
alatt megtörtént a helycsere.
A két szán is
azon fénynyel volt kiállitva, mely az akkori dynastákat jellemezte; az
első
fekete ébenfából volt, gazdag ezüst czifrázattal, fehér bársony ülés,
hátulja
fehér medvebőrrel, mely arany sujtással volt beszegve; a másik szán
zöldszinre
volt festve, szinte ezüst czifzázattal; mindkét szán talpa ezüstből
volt, a rud
végén egy repülő ezüst sas, a csengetyük ezüstből voltak, a négy-négy
lószerszám keleti gyöngyökkel volt diszitve, a két első lovat két-két
gazdagon
öltözött csatlós vezette.
A mint a
várkastély kapujához közeledtek, ötven ágyu dördült el; a hegyek a szép
téli
estén felségesen adták vissza a viszhangot.
Végre lassu
menetben a várkastély kapujához értek, a hol a várnagy üdvözölte a
vendégeket;
ezer gyalog puskás két rendben felállitva, éljenekkel fogadta a
társaságot.
A kastély
leszálló helyénél, a mint a szánok megálltak, megszólalt az emelvényről
a zene;
egy felséges indulót játszottak Perényi zenészei.
- Ezt Barna
Pista a te tiszteletedre csinálta, mult őszi győzelmed emlékére. -
Szikszói
emlék a neve.
Bebek
szivélyesen szoritotta meg a várur kezét.
- Ugy hiszem,
hogy ez nem Barna Pistának eredeti ötlete volt; fogadd érte
köszönetemet, csak
te vagy képes a legapróbb részletig ily előzékeny lenni.
A barna sereg
tisztelettel hajlott meg, midőn a tündér hölgyek előttük ellebegtek,
Bebek
nyájasan köszöntötte Barna Pistát, ki Szádvár várurát, mint régi
ismerőst,
kézcsókkal üdvözölte.
A várasszony
lakosztályaikba vezette vendégeit, az egész nagyszerü kastély ki volt
világitva, mindenütt fejedelmi pompa, a kandallókban barátságos tüz
égett.
A vacsoráig
beszélgetéssel telt el az idő, ezalatt a hölgyek uti ruháikat
megváltoztatták.
Nyolcz óra
tájban az udvarmester jelt adott a vacsorához, mely megfelelt a
hatalmas
zászlós ur mesés gazdagságának s egyszersmind vendégszeretetének.
Az akkori
krónikákból s jegyzésekből látjuk, mily óriási szélsőségbe ment e
tekintetben a
magyar dynasták pazarlásig menő vendégszeretete.
A várkastély
tágas ebédlője fényesen ki volt világitva, a hatalmas tölgyfa-asztal
nyögött a
gőzölgő ezüst tálak terhétől.
A mindenféle
borokkal ellátott pohárszék előtt fényesen öltözött nemes ifjak álltak,
lesve a
vendégek intését.
A terem
falairól marczona vitézek, Perényi ősei tekintettek alá, igéző női
arczképek
társaságában.
A gazdag
vacsora végén megszólalt a zene, játszván azon mélabus dalokat, melyek
panaszos
melódiája a nemzet lejátszott tragikus napjainak oly hű visszhangja.
Maga a
későbbi Rákóczi nóta és induló, mi más, mint a nemzet háromszáz éves
lefojtott
fájdalmának jajkiáltása, mi más, mint az osztrák barbar kormánytól
méltatlanul
szenvedett gyötrelmének vad kitörése.
Századokig a
kelet barbarismusával küzdött e nemzet; tatár, török hordák fegyvereit,
mint
Vinkelrid saját testével fogta fel, hogy későbben a nyugati
barbarismustól a
Habsburgok alkotmánysértő absolutistikus törekvésétől és sötét vallási
fanatismusától még többet kelljen szenvednie.
Történeti
korrajzunk korában még nem vergődött fel azon parazit parvenü
aristokratia, mely
a bécsi kormánytól hazaellenes eljárásáért a hazafias nemzeti párttól
elszedett
jószágokkal hizlaltatott fel s melyben az osztrák kormány mindig
feltalálta vak
eszközeit alkotmányellenes törekvései kivitelére. Ezen judásfaj a 17-ik
század
közepén kezdett csak felvergődni; egy oly hitvány faj volt ez, mely
galád
önzésből csak az udvari livrében érezte magát jól, gőgösen nézve le
honfitársait, mig a trón előtt csak görbedt háttal jelent meg.
A
leghitványabb, de egyszersmind legveszélyesebb faja a bérszolgáknak.
A mint a nagy
költő megjegyzi rólok „zsarnok s szolga egy személyben”.
De térjünk
vissza ezen undoritó férgektől regényünk személyeihez, ezek még azon
fajához
tartoztak a régi büszke zászlós uraknak, kik ha kevélyek valának
lefelé, még
sokkal kevélyebbek valának s földi istenek ellenében.
Egy-két
szóval szabad legyen bemutatnom a várurat, nejét s azon vendégeket, kik
az
olvasók előtt ismeretlenek.
Perényi Gábor
ekkor nem volt több 28 évesnél; gesztenye szinü haja, nagy sötét barna
szemei,
szabályos orr s gonddal tartott bajusz és szakáll, férfias termet,
egyikévé
tették a legszebb és feltünőbb egyéniségeknek, még akkor is, ha
közsorsu szülék
gyermeke leendett; igy mesés gazdagsággal környezve, fényes származása
érzetében csak nyerhetett jelentőségében a nádorok büszke ivadéka.
Neje Ország
Ilona, méltó társa volt férjének, haja holló fekete, szemei feketék s
ragyogók,
termete a középnél kisebb, egy gratia alak; bizonyos varázs pajzánság
ömlött el
egész lényén, mely azonban neki mondhatatlan jól állott.
Ország
Kristóf feltünőleg hasonlitott testvérhugához, haja, szemei szinte
feketék,
egyike a legszebb férfiaknak, de jelleme, véralkata egészen más, mint
hugáé;
arczán bizonyos melancholikus buskomorság ömlött el, fekete szemöldei
között
volt valami végzetes baljóslatu vonás, mely fájdalmasan érintette a
figyelmes
szemlélőt. - Még alig volt 24 éves. Neje a szigeti vértanu Zrinyi
leánya
Katalin, méltó társa volt férjének.
Mind három
férfi a legrégibb s legfeltünőbb magyar családból származott, mind
három nádor-ivadék
volt, mind három mesés gazdagsággal birt s a három közül egyik sem birt
férfi
ivadékkal, sőt Perényinek s Országnak épen nem voltak gyermekei, pedig
mind a
három várur, családja végső ivadéka volt.
A mint a jó
borok befolyása alatt a társaság zajosabb lőn, a hölgyek a szomszéd
terembe
vonultak s kellemes csevegés között ott hallgatták a szebbnél szebb
csárdásokat, noha ezen elnevezés az ujabb kor müve.
Barna Pista
közelebb szólittatott az asztalhoz s oly felségesen játszott, hogy
Bebek
elragadtatva a zenétől, egy nagy értékü arany karpereczczel ajándékozta
meg a
zenészt.
A három barát
zene és dal között egy pár órára elfelejtkezett a közös szenvedésről, a
hazai
gyászról.
Jó zenének
azon hatása van, hogy ennek varázslata alatt egy időre felejtve van
mult és
jövő és csak a pillanat büvös elandalitó hatása alatt élvezi az ember a
jelent.
Igy telt el
az est s az éjnek egy része. Éjfél rég elmult, mikor a zene
elhallgatott s a
vendégek lehajták fejöket a nyugalom párnáira.
Másnap reggel
pitymalatkor a két szép Bebek hölgyet gyönyörü zenehangok költék fel.
Van valami
elragadó ezen reggeli álmot megzavart zenében, mely a spherák zenéjére
emlékeztet, s mely talán soha sem tetszik oly szépnek, mint igy az
álombóli
ébredés után.
Perényi az
este észrevette, hogy a nagyobbik komoly Bebek hölgyet mennyire
elragadja a
zene; ő rendezte ezen kellemes meglepetést. A zene elhallgatása után az
utóálom
még üditőbb lőn a két szép hölgyre.
Hagyjuk
nyugodni a szép hölgyeket s az alatt szóljunk egy pár szót Patak
váráról, mely
oly nevezetes szerepet játszott későbben, a dicső Rákócziak korában.
Szóljunk
egy pár szót a Perényi családról, melynek a jelen birtokosban magva
szakadt.
A Perényi
család egyike volt Magyarország legelső családjainak. Már az Árpádok
korában
nagy birtokú főnemesek valának. A vegyes házassági királyok alatt az
ország
első zászlósai között fénylik nevök, mignem a jelenlegi birtokos
nagyatyja a
16. század elején nádorrá választatott.
Az ő
nádorsága alatt tartatott meg a hires rákosi országgyülés, melyben
egyhangulag
elhatároztatott, hogy ha II. Ulászló mag nélkül kihal, soha más
nemzetből nem
fognak királyt választani. Aki ezen végzés ellen vét, jószág- és
fejvesztéssel
büntettetik. Ezen végzést az esztergomi érsek Bakácson és a nádoron
kivül 10
püspök, 40 tanácsos, 180 zászlós ur irta alá nagyszámu nemesség
hozzájárulásával. Fájdalom, ezen végzés a hazaáruló oligarchia gazsága
miatt
nem ment érvénybe.
Ő volt az, ki
mint nádor, 10 évvel a rákosi végzés után, midőn az eszelőkös Ulászló
Bécsben
trafikált Miksával gyermekeik s illetőleg unokáik összeházasitása s az
örökösödés kérdése felett, nyitvánosan tiltakozott ezen családi
összejövetelben
netalán hozott Magyarországot illető minden határozat ellen.
Fia, Perényi
Péter, Magyarország dynastái közül Szapolyai János után az első, mind
rangra
mind gazdagságra, mint erdélyi vajda, koronaőrző, Abauj vármegye
főispánja élte
delén a Habsburgok jezsuita politikájának áldozatja lett. Buda
ostrománál
hősiességével kitüntetve magát a tehetetlen Brandenburgi Joahim, midőn
a vár
ostromával félbe kellett hagyni - ezért Perényit vetvén okul - a
visszavonulás
alkalmával Esztergomban Leszkán Márton spanyol tiszt által elfogatta és
Bécsbe
küldte.
Az osztrák
tiszt hivatalos buzgóságában Perényi arany lánczát is ellopta, sőt
gazdag
mentéjétől is megrabolta. Perényi két országgyülés közbenvetésére s a
vármegyék
erélyes felterjesztései mellett is fogoly maradt, mig a börtönlég
egészségétől
s életétől meg nem fosztotta. Haldoklása közben eresztették szabadon.
Igy lépett fel
a Habsburgok közül már az első Magyarországon. - Baromi brutáltás,
esküszegés s
undok hálátlanság jelöli hosszu uralkodását. Utódai versenyeztek vele,
hogy
melyik mulja felül esküszegés, brutális erőszak s vallási fanatismus
tekintetében.
Fia Gábor
örökölte a börtönben meghalt Perényi roppant birtokát, mely az osztrák
kormány
rablása mellett is sok német herczegséget felül mult.
Atyja után ő
is a megtisztitott vallás követője volt, ez volt egyik legfőbb büne e
hatalmas
családnak az osztrák szemében.
Patak vára
volt a két utolsó Perényi székhelye, melyet a Palóczyak
magvaszakadtával
foglalt el Péter a mostani birtokos atyja, azon ürügy alatt, hogy a
Mohácsnál
elesett Palóczy Antal anyja, Perényi Erzsébet az ő nagynénje volt.
1534-ben
kezdte Patakot kőfallal körül venni s a vár megerősitését és
feldiszitését 7 év
alatt végezte el s ezen várkastélyt oly pompássá tette, melynek párja
nem volt
azon időben.
Egy nagyszerű
olasz izlésű palota számtalan termekkel, fejedelmi fényt kölcsönöztek
Pataknak.
Midőn most igy
látjuk őket, ifjuságuk s szépségük virágában, hitte volna-e valaki,
hogy alig
nehány év mulva ravataluk felett a történet muzsája fog gyászolni? Mert
ők
elhaltak, helyükbe méltatlanok jöttek, kiknek nem volt szive a
letiprott haza
szenvedése iránt.
Vannak
családok az ujonnan felvergődöttek közt; kiknek arczán századok óta a
kain
bélyeg ül, kiket mindig ott lehet találni meggörbedt háttal a trón
zsámolyánál,
mint sakályok osztozva a zsákmány felett.
Ők
természetesen a magok érdekében a jobb részt választák.
Petényi ivott
kedves vendégeiért, Bebek a háziasszonyért s átalában a derék hazafias
magyar
hölgyekért; Ország a hazáért, a hölgyek, a magyar vitézekért, kik
véröket a
hazáért ontják.
Oszlopos
csarnokok, márvány padlózatok, művészi freskofestések, a hires olasz
festők
által készitett tájfestések s csataképek fedték a márvány falakat.
Családi
képek tekintettek alá az óriási ebédlő falairól. - Mérhetetlen értékü
török
szőnyegek folyták végig a termek részint tölgy koczkalapú, részint
márvány
padlózatát. A kastély előrészét az oszlopsorok s márvány lépcsők
mellett
szobrok diszitették.
Olasz
kertészek varázsolták azon kertjét és környékét paradicsommá.
És ezen fény,
ezen pompa, mely örök időre látszott tervezve lenni, néhány év mulva
szép
fiatal várurával s tündérszépségű várasszonyával enyészet és halál
zsákmánya
lőn.
A büszke
várurak egymás után kihaltak, hogy helyet engedjenek egy szolgai, egy
parazit
parvenü aristokratiának, melynek nem volt szive szerencsétlen martyr
hazája
szenvedése iránt.
|