|
XXI.
Két nappal a
fentebbi jelenet után egy komor őszi reggel, miután vivási óráját
bevégezte,
Kálmán az uj erdőmester látogatására indult. Vágyott megtudni, mi
történt azóta
az exbaráttal, mióta azon borzasztó éjjel tőle elvált; mi ok inditotta,
hogy
helyzetét megváltoztassa; de különben is ő volt egyedül, kivel az ifju
a
zárdában rokonszenvezett, már ezen oknál fogva is vágyott vele
találkozni.
Az
erdőmesteri lak a vártól északra fél órányira egy völgy teknőben volt
elrejtve.
Kálmán Ferenczczel vadászat közben gyakran megfordult ott, és igy
biztosan haladt
a járatlan ösvényen. Lábai alatt csikorgott a dérfedte haraszt.
A szép ifju
most is még folytonosan boldog álmodozások igézete alatt állott; mióta
Szádvárba belépett, nem volt egy komoly, egy bánatos percze; a multak
szenvedéseit feledve s a jövőn nem aggódva, egyedül a jelent élvezte,
szeretve
mindenkit s szerettetve mindenkitől, egyetlen egy vágya maradt fel,
tisztelve
szeretett jóltevői nagylelküségét s szeretetét meghálálni.
Végre
sikerült szenvedélyes laktársa rokonszenvét is megnyerni, mit az által
ért el,
hogy vele soha sem ellenkezett, a nélkül azonban, hogy szeszélyeinek
szolgailag
s vakon hódolt volna.
A kápolnát
balra hagyva, végre feltünt az erdészlak.
Ez egy hosszu
alacsony kőépület volt, palakővel fedve; a lakszobákon kivül egy élés
kamara, egy
istálló és egy téres szint s egy nagy kutya ólat foglalt magában. -
Szemben
vele egy kisebb ház állott az erdőkerülők s vadászszolgák számára.
Hangos
ebugatás jelentette be a vendéget, mely két meglánczolt cerberustól
jött,
melyre az elzárt agarak, vizslák és kopók chorusban feleltek.
Az
ebcsaholásra két szolga borzas feje mutatkozott az erdőkerülők lakának
küszöbén, az erdősz lakból pedig az uj erdőmester athletai termete tünt
elő - a
legszivesebben üdvözölve a várt vendéget.
A hideg
daczára egy ingben volt; széles melle herculesi erőre mutatott, magyar
nadrága
előnyösen tüntetve fel izmos, aczél idegzetü termetét.
- Isten
hozta, az urfit, számoltam jövetelére, s ezzel szivesen rázta meg az
ifju
jobbját s bevezette lakszobájába, melynek kandallójában hatalmas bikfa
tüz
égett.
A szoba
butorzata nagyon szerény volt, de épen elég egy nőtelen ember igényei
kielégitésére - egy hatalmas ágy, egy tölgyfaasztal, az asztal mellett
két
lócza, egy pár szék, egy nagy ruhaszekrény és egy tükör a falon,
mindenféle fegyverek
szomszédságában, melyek szarvas szarvfogasokon függtek. A vigan égő tüz
kényelmes kinézést kölcsönzött a téres szobának.
Üléssel
kinálva meg vendégét maga félülő, félfekvő helyzetben a farkasbőrrel
fedett
ágyon foglalt helyet.
- Az éjjel
semmit sem aludtam, mert egy kis körutat tettem a vidéken, mond az
ex-barát,
ennélfogva megenged az urfi, ha egy kissé kényelembe teszem magamat. De
még nem
reggelizett ugy-e ifju barátom? reménylem, lesz szives reggelimet velem
megosztani, - épen most akartam hozzá látni; ha az ember egész éjjel
kóborol,
étvágya nem igen szokott hiányzani.
Kálmán
eleinte szabadkozott, hogy már reggelizett, és igy nem éhes, azonban ez
mit sem
használt.
- Anna néni,
kiáltott ki Gergely, - ha készen van a reggeli, kérem hozza be s még
egy
tányért az asztalra; kedves vendégünk van.
A
felszólitott rögtön megjelent egy gőzölgő bográcscsal s egy
czintányérral s
nyájasan köszöntötte Kálmánt. Ugy látszott, nem most látják először
egymást.
Ezen öreg nő
Borcsa nagy nénje s a közelebb meghalt erdőmester gazdasszonya volt, ki
az
erdőmesteri lakkal együtt át ment az uj tulajdonos szolgálatába.
Az
asztalfiából egy egészséges szép kenyeret téve fel a bogrács mellé, az
öreg
Anna a kandalló mellett foglalt helyet - élvezettel nézve, minő jó
étvágygyal fogyasztják
főztét, helybe hagyván savát, borsát.
- Anna néni,
talán lesz még egy kis borunk a kancsóban, mond Gergely, ezt a jó
paprikás
szarvas hust jó lesz leöbliteni.
- Édes
istenem, mond felugorva Anna néni s az oldal szobába tipegve,
örömömben, hogy
olyan jó izűn esznek, el is felejtettem az italt fellenni; tüstént itt
leszek;
még az volna szép, ha borunk sem volna.
Egy kis idő
mulva három pintes kancsóval jelent meg a küszöbön.
- Én egy kis
vizet kérnék, mond Kálmán, miután egy fél pohár bort megivott, nekem a
bor nem
oltja szomjamat.
Anna asszony
erről is gondoskodott, miközben az ex-barát hatalmasan hozzá látott a
kancsó
tartalmához.
Kálmán minden
mentegetődzése mellett a is nagyon jó étvágygyal reggelizett s a
bogrács
tartalmából alig maradt valami.
Anna asszony
felszedve az asztalról az étel maradványokat, eltávozott.
- Most,
miután magunkra maradtunk, és semmi háboritástól és hallgatódzástól nem
félhetünk, mond Gergely, egy kis felvilágositással tartozom az urfinak,
hogy
tudja magát irányomban mihez tartani.
- Páter
Grégor, ha szabad kérnem, vágott közbe Kálmán, hagyja el ezt a különös
czimezgetést, mely engem meg nem illett, s mely folytonosan elpirit;
szólitson
nevemen s tegezzen mint eddig.
- Jöjjünk
tisztába egyszer mindenkorra, mond Gergely; az urfi Bebek ur fogadott
fia, én
pedig szolgálatában állok, habár elég tisztes állásban. A régi viszony
megszünt, mely köztünk létezett, ezt ne feledje el, - s egyszersmind az
égre
kérem, ki ne ejtse többé száján azon szerencsétlen páter czimezgetést,
mert
ezzel engem boldogtalanná tesz, vagy legalább nagyon sok
kellemetlenséget okoz.
Igérje meg ezt nekem.
Kálmán a
legnagyobb készséggel megigérte, hogy ezután vigyáz magára s a páter
czimet
soha sem használja.
- Igy minden
jól van, Bebek uron kivül itt engem senki sem ismer; a várnagyot, ki
majd
felismert, sikerült tévutra vezetnem. Én most Bokry István vagyok,
köznemes
szülék gyermeke, ki eddig Perényi ur szolgálatában állott.
A mint
fentebb mondám, multamat illetőleg egy kis felvilágositással tartozom.
Én nekem
semmi kedvem sem volt soha a zárdai élethez, azonban Szerdahelyi
végzetes
befolyással lévén sorsomra, ezen pályára erőszakolt. Derült kedély
hangulatom
mellett is azon 10 év alatt, mit a zárdában töltöttem, rám nézve az
élet
pokollá lőn; oly esküre kényszerittettek, melyet megtartani nem állott
hatalmamban, - örökös kémkedés által üldöztetve, börtönözés s böjtölés
és
gunynak kitéve, mialatt szerzetesi esküm szenvedélyes véralkatommal
folytonosan
ellenkezésben állott; ezt még nem érti az urfi - rég feltettem
magamban, hogy
megszököm a zárdából, de ismerve Szerdahelyi démoni, mindenre képes
jellemét,
visza riadtam ezen koczkáztatott lépéstől. Bebek ur fellépése rám nézve
is a
mily váratlan oly szerencsés esemény volt, mert ez könnyüvé tette régi
tervem
kivitelét.
Azon
végzetteljes éjjel Kassára kisértetvén el bennünket Bebek ur - itt a
legjobb
ürügy volt elválni a szerzetesektől, miután anyám és apám Kassán
laktak. -
Szerdahelyi a prior oly lelki helyzetben volt, hogy ezt minden
ellenmondás nélkül
megtehettem.
Azonban én
szüleim háza helyett Boldog Jánost, régi ismerősömet kerestem fel s ott
voltam
elrejtve, midőn Bebek ur az urfival egy pár napig ugyan azon háznál
voltak.
Boldog
Jánosnál tartozkodtam egy pár hétig. Ott szereztem ezen ruhát, s midőn
szakállam kinőtt, egy özvegy asszonynál tartózkodtam ismét egy hónapig
- hogy
nyomom fel ne találják - onnét jöttem ide Bebek urhoz, ki elég kegyes
volt régi
igéretére vissza emlékezni. És igy most páter Gregor végképen eltünt,
hogy
helyt engedjen Bokry Istvánnak.
- Hát mi
veszély érhetné kégyedet, ha világosságra jönne, hogy páter Gregor és
Bebek ur
erdőmestere egy és ugyanazon személy?
- Egész
világosan nem szólhatok, mert a titok nem kizárólag enyém, csak annyit
mondhatok, hogy Szerdahelyi uram, ki mint mondám, sorsomra végzetes
befolyással
van, ha megtudná, hogy elhánytam a szerzetesi ruhát s halálos ellensége
szolgálatába állottam, bár mennyire porig van is alázva, elég hatalma
lenne
arra, hogy orgyilkosság, méreg és tőrtől egy pillanatig sem lehessek
nyugodt. -
Most már reménylem, felfogja az urfi, mennyire szükséges, hogy én
elrejtve
maradjak.
- Rám bizton
számithat erdőmester ur, -mond Kálmán, - én tőlem vasfogókkal sem
csikarják ki,
hogy ki rejtezik a világi ruha alatt.
- Annyival
szükségesebb multamat titokban tartani, mert én a napokban házasodni
akarok, -
mint a reformált vallás hű követője, - ha szerzetesi állásom naptényre
jönne,
ez nem csak gunyt, hanem kellemetlenséget is vonna rám.
Kálmán nagy
szemeket meresztett; eddig erre nem is gondolt.
- Hát
házasodni akar kegyed és vallását megváltoztatni?
- Tudja az
urfi, egyik lépés maga után vonja a másikat; én rég meguntam ezt a
czifra
vallást, az én meggyőződésemmel az egyszerübb reformált vallás sokkal
jobban
megegyezik, a mellett ez teszi lehetővé, hogy megházasodjam, mi
határozott
eltökéllésem. Reménylem, hogy ifju barátom rokonszenvét ezen lépésem
által nem
fogom eljátszani, bár mily hű követője legyen is a római katolikus
egyháznak.
Kálmán
lángveres lett.
- Nagyon
örülök, hogy e térre ment beszélgetésünk, most már minden zavar és
habozás
nélkül megvallhatom, hogy én több mint egy éve, csak külsőleg voltam
tagja a
római egyháznak. Sós ur káplánja rég felvilágositott tévedésem felől;
most
mióta Szádváron vagyok, Szigeti uram tanitása még inkább meggyőzött,
hogy eddig
a vallás dolgában téves uton jártam; még ma szándékozom ezt Bebek urnak
megmondani, hogy külsőleg is bevétessem a megtisztitott vallás követői
közzé,
benső meggyőződésem szerint már ugy is rég ott vagyok s ennélfogva ki
nem
mondhatom, mennyire örülök, hogy kegyed is osztja nézetemet, mert
különösen a
kegyed kárhoztatásától féltem.
- Victoria!
mond az exbarát átölelve Kálmánt. Igy minden jól van, ha reményem nem
csal, egy
pár hét mulva lakodalmazunk; az urfi lesz a vőfényem.
- Hát Szerdahelyi
uramról, van kegyednek tudomása, hova ment s jelenleg hol tartózkodik?
- Kassán
hallottam, hogy Jászóra ment s onnan, ha jobban lesz - mert meg van
törve
testben lélekben - Bécsbe készül panaszra. Ezt előre lehet tudni, hogy
hasztalan fáradtság lesz, mert Ferdinánd nem fogja egy tehetetlen
szerzetért s
szerzetesért Bebek ur hűségét kisértetbe hozni. A szerzetesek, ugy
hallottam,
szét mentek - páter Augusztinus, a mint Boldog János mondta, egy kassai
özvegy
asszonynál huzta meg magát, s ott piheni ki azon borzasztó éj
ijjedségét. - Ugy
látszik, hogy a kóró sem veszti el virágzási képességét.
- Most már
mindent tudok, mit tudni ohajtottam s mit tudnom a kegyed érdekében
szükséges.
- Nagyon is eltelt az idő - Isten adjon uj pályájához szerencsét - s
legyen
meggyőződve az én titoktartásomról.
Kezet
szoritva mint hű szövetségesek váltak el egymástól.
A mint az
erdőmester a Kálmán kiséréséből visszatért, - az Anna néni szobájából,
mely a
konyha másik oldalán volt, hangos beszédet hallott. Benyitva a szobába,
ki irja
le bámulását, midőn Anna mellett a felszalagozott Borcsát pillantotta
meg.
Borcsa
lángveres lett; zavarában majd Anna néni kötője alá bútt.
- Isten hozta
édes hugom, mond Bokri, higyje el, nagyon örülök, hogy láthatom, épen
most
emlegettem.
- Anna nénit
rég nem láttam, mond Borcsa zavarral, most időm volt meglátogatni, nem
tudtam -
nem gondoltam - hogy - nem tudott kibontakozni a mentegetésből.
- Akár tudta
akár nem, édes hugom, hogy én itthon vagyok, nagyon szép, hogy erre
nézett,
különben én kerestem volna fel, hogy megkérdezzem, mire határozta
magát, mert
én komolyan beszéltem a mult alkalommal.
Borcsa
felelet helyett kendőjével takarta el szemeit - de mégis volt ideje,
hogy
imádójára tekintsen s annak megnyerő arczát s szép férfias termetét
megvizsgálja
- melynek azon következése lett, hogy mind jobban-jobban megbarátkozott
a
gondolattal, hogy pártáját az erdőmesternek felajánlja.
Elég legyen
annyit mondani, hogy a rövid látásu s meglehetősen nehéz hallásu Anna
néni háta
megett egy kis susogás, ölelgetés és csókolódzás után tisztába jöttek
egymással. Borcsa felhatalmazta imádóját, hogy Bebek urtól és nejétől
kezét
megkérje, s egyszersmind azt is kinyerte a türelmetlen vőlegény, hogy a
jegyváltást a menyegző minél hamarább kövesse, különben azzal
fenyegetődzött,
hogy késedelem esetére nem áll jót semmiről.
|
|